Bakgrund

Inbördeskriget i Somalia har pågått sedan 1978, då Mohammed Siad Barre tog makten och införde ett enpartisystem. Han knöt kontakter med Sovjetunionen som under den tiden befann sig i kalla kriget med USA. 1977 bröt de relationerna till Sovjetunionen och ställde sig istället på USA:s sida. Detta på grund av att Sovjetunionen stödde Etiopien när Somalia försökte erövra en del av landet. Invånarnas missnöje till diktatorn Barre växte och år 1991 avsattes han vilket ledde till en maktstrid mellan klanledare och krigsherrar. Detta fick förödande konsekvenser, däribland utbredd svält. Amerikanska trupper och FN-styrkor kämpade för att häva våldet, dock utan resultat. Landet har i stort sett varit laglöst och utan regering sedan diktatorn avsattes, vilket har lett till ett omfattande klansamhälle. I detta samhälle förekommer strider oavbrutet då lojaliteten till den egna gruppen är viktigare än lojaliteten till staten. Det finns flera olika orsaker till inbördeskriget i Somalia. Inbördeskriget grundar sig delvis i bristen på naturresurser. Somalia är nämligen beläget i Östafrika i ett område täckt av savanner med torr jord. Det råder konflikter mellan landets bofasta och nomaderna och konflikter gällande landets klansystem. De mindre klanerna känner sig nämligen exkluderade från den politiska makten och därför använder de våld i försök att få inflytande. Även krigsherrarnas stora strävan efter makt har bidragit till detta inbördeskrig. Somalia har även väldigt god tillgång till vapen vilket självklart underlättar möjligheten att strida. Landets centralförvaltning har sedan 1991 blivit allt svagare då nationen inte har någon stat, och detta har försämrat även Somalias kontakt med omvärlden. Uppmärksamhet från andra länder har på grund av stängda hamnar och flygstationer inte varit särskilt omfattande. Somalias norra del bröt sig loss och skapade en egen republik år 1991, vilken fick namnet Somaliland. Republiken har en egen flagga och egen valuta, men de har ännu inte fått internationellt erkännande. Här är situationen stabilare än i övriga Somalia. Ekonomin är förbättrad och republiken har anordnat en folkomröstning vilken bekräftade självständigheten. Många av de flyktingar som på senare år har flytt Somaliland har nu återvänt hem. En annan del som lösgjort sig från Somalia är Puntland i nordöstra delen av landet. Här härskar Darod-klanen och de styrs av en regional regering. Dock har de inte självständigt förklarat sig utan är redo att återförena sig med Somalia när förhållandena där har förbättrats. Några av de olika parterna i Somaliakonflikten är TGF, islamisterna, grannländer och USA. TGF (den provisoriska centralförvaltningen) bildades med Kenyas stöd 2004 av klanledare och politiker. Centralförvaltningen består av representanter för framförallt Darod-klanen. Administrationen är det 14:e försöket att bygga upp en statsmakt i Somalia och den stöds av det internationella samfundet och Afrikanska unionen. Islamisterna grupperade sig år 2006 och kom snabbt till makten men de splittrades snart därefter igen. Deras stödgrupp är Hawiye-klanen. Landets mest omfattade religion är nämligen islam, och Somalia är språkligt och religiöst en av världens mest enhetliga nationer. Andra parter i konflikten är Somalias grannländer vilka spelar olika roller i konflikten. Etiopien som till stor del är ett kristet land har historiskt haft ett problematiskt förhållande till Somalia. År 2006 skickade de militära styrkor till TGF för att hjälpa dem i kampen mot islamisterna. Kenya har stängt sina gränser för både flyktingar och rebeller som försöker ta sig in i landet. Denna stängning har försvårat den internationella biståndsverksamheten i Somalia. Eritrea som ligger norr om Etiopien har strävat efter ett ingripande i den rådande konflikten. De godkänner inte AU:s närvaro i Somalia och motsätter sig att andra länder försöker blanda sig i konflikten. Eritrea har bildat skuggregering för Somalia men också levererat vapen till Somalias islamister. En part i konflikten är naturligtvis även FN. Mellan 1992-1995 genomförde organisationen en omfattande militäroperation i Somalia, men det resulterade i ett misslyckande då den inte medförde någon politisk lösning. Hundratals Somalier och tiotals FN-soldater miste sina liv. FN godkände år 2007 en operation som skulle utföras av AU. Den fick namnet AMISOM (African Union Mission in Somalia) och hade som mål att skydda centralförvaltningen i landet och kontrollera att de humanitära bistånden nådde fram. Somalia har även fått ekonomiskt stöd från andra organisationer, bland annat EU. USA spelar också en aktiv roll i Somalia. USA är rädda att den anarki som råder i landet ska göra det möjligt för internationella terrororganisationer att gömma sig och ”utbilda” människor och på så vis få allt fler anhängare. USA har även gett stöd åt de klaner som kämpar emot islamisterna. När islamisterna tog makten så bildades sharia-domstolar vilka baseras på islams religiösa skrifter. Islamisterna lyckades lugna ner situationen i landet och befolkningen blev därför nöjda med förändringarna. De återställde lagar och bildade ordning i en del städer, avväpnade krigsherrar, öppnade flygfält och hamnar som hade varit stängda i mer än tio år. Islamisterna förklarade ett ”heligt krig” mot det kristna Etiopien då de hade börjat föra över trupper till Somalia för att stödja TFG. Islamisterna stöddes av Eritrea och många andra muslimska länder, medan USA och andra västländer stödde Etiopien för att undvika att islamisterna kom till makten. Det blev blodiga strider som krävde tusentals dödsoffer. Det lugnare liv som man trodde att islamisterna hade skapat vände snabbt och folket var givetvis missnöjda med utvecklingen. USA gjorde i början av år 2007 luftanfall för att döda tre män i Somalia som var misstänkta för terrorism. Civila föll dock offer för dessa attentat. USA kritiserades för sitt agerande av både EU och FN. FN godkände i februari samma år AU att skicka 8000 fredsbevarare till Somalia, men striderna fortsatte att öka. Röda korset skildrade att striderna var de värsta på 15 år och biståndsorganisationer meddelade om ett mycket försvårat humanitärt biståndsarbete. I juli anordnade man en försoningskongress mellan de olika klanerna men islamisterna deltog inte, vilket resulterade i granatattacker mot kongressen. Ännu fler somalier tvingades då fly landet. Biståndsorganisationer varnade i oktober att situationen i landet höll på att bli katastrofal. Somalia fick en ny statsminister i november vid namn Nur Hassan Hussein. Även han hade svårt att få kontroll över regeringen på grund av de rådande klantvisterna. Våldet fortsatte att öka och USA bombade staden Dhobli, återigen för att döda misstänkta terrorister. Islamister attackerade förutom TFG även internationella biståndsorganisationer och FN:s arbetare och Läkare Utan Gränser slutade sin verksamhet i Somalia på grund av att några av organisationernas arbetare dödats. Islamistledaren Hassan Dahir Aweys krävde att rebellerna skulle sluta föra våld mot biståndsorganisationer men de fortsatte ändå under sommaren 2008. Somalia utgör den fjärde största flyktinggruppen i världen. 464 000 somalier beräknas ha flytt landet.
 * Bakgrund **

Källor:[| http://www.svenskafreds.se/konflikthantering/faktablad/somalia.pdf] []